LITTERATUR+1700-TALLET

På 1700-tallet begynte mange å sette spørsmålstegn ved kirkens absolutte sannheter, en ny intelligentsia ville granske og forske, og de ville finne svar på mange spørsmål ved hjelp av fornuften. 1700-tallet fostret en rekke slike rasjonalister: tenkere, forskere og diktere som ikke ville tro, men vite. Det er starten på den nye opplysningstida, barokkens blinde autoritetstro var ikke lenger idealet. Viktige forskere som fikk betydning for seinere tenkere var Isaac newton, Nikolaus Kopernicus og Johannes Kepler. I litteraturen fikk vi store tragediediktere som Corneille og Racine. De skrev skuespill som bygde på antikkens krav til diktingen. De handlet om helter og overholdt ofte de klassiske krav om tidens, stedets og handlingens enhet. Derfor kaller vi den litterære perioden for klassisismen. I Frankrike kom den store komediedikteren Molière, som var en stor inspirasjon for den norske store komediedikteren Ludvig Holberg. Holberg var i tillegg til komediedikter, også en av opplysningsfilosofiens viktigste formidlere i Norden. Blant opplysningsfilosofiens viktigste tenkere, finner vi John Locke, Emanuel Kant og David Hume

På slutten av 1700-tallet utvikla det seg en motstrøm som kalles pietismen. Pietismen var en streng kristendom som betraktet mye av det nye som synd. Den la større vekt på følelser enn på fornuften, altså omvendt av klassisismen. Viktige nordiske representanter for denne retningen i litteraturen var Hans Adolf Brorson og Erik Pontoppidan

Se også Det Norske Selskab

HJEM