ENEVELDE+OG+OPPLYSNINGSTID

=Sammendrag=

På 1600-1700-tallet stod det strid om styreformen i flere land i Europa. Mange konger ønsket å gjøre seg eneveldige. De ville ha både den utøvende, lovgivende og dømmende makt. Adelen gikk mot dette fordi den fryktet at kongen ville redusere dens innflytelse. Handelsborgerne ønsket en makt som stod i forhold til deres store økonomiske betydning. Hvis de hadde fordel av det, støttet de et sterkt kongedømme, men mange av dem ville gjerne ha republikk. De dominerende maktene i Europa på denne tiden var Frankrike, Nederland, England, Preussen, Østerrike og Russland. I de fleste statene var det kamp om styreformen. I Russland tok Peter den store eneveldig makt på 1700-tallet etter å ha ryddet av veien all opposisjon fra den gamle adelen, bojarene. Han sentraliserte og moderniserte Russland ved hjelp av fagfolk fra Vest-Europa. Gjennom flere kriger utvidet han Russlands territorium. Habsburgerne i Østerrike var eneveldige herskere som styrte over mange folkeslag (nasjoner). Men selv om de også var tysk-romerske keisere, hadde de liten kontroll over de tyske fyrstestatene. Østerrike førte krig mot Det osmanske riket for å erobre Balkan, men mislyktes i dette. Til tross for liten befolkning stod Preussen fram på 1700-tallet som en stormakt fordi staten var gjennommilitarisert. Frankrike var Europas fremste stormakt på 1600-1700-tallet. Ludvig 14. ville styre eneveldig. Han kastet landet ut i mange dyre kriger, og etter hans død ulmet misnøyen både blant adel, borgere og bønder. Nederland var en handelsborgernes republikk. På 1600-tallet hadde landet sin økonomiske og kunstneriske storhetstid. England gjennomlevde en revolusjon der kong Karl1., som ville styre eneveldig, ble henrettet i 1649. Etter dette var Cromwell noen år diktator, men kongedømmet ble gjenopprettet og kongene måtte anerkjenne Parlamentets makt. Katolikkene i Irland ble fullstendig underkuet, og i 1707 ble England og Skottland slått sammen til Storbritannia. Engelskmennene Francis Bacon og Isac Newton grunnla den moderne vitenskapelige tenkningen der fornuften stod i sentrum. På 1600-1700-tallet mente flere og flere at menneskene ville kunne skape bedre og mer rettferdige samfunn ved hjelp av vitenskap og fornuft. Nederlederen Hugo Grotius ville ha en internasjonal folkerett og engelskmennene Thomas Hobbes og John Locke diskuterte for og mot eneveldet. Locke gikk inn for folkesuverenitet, og franske opplysningsfilosofer som Francois Voltaire, Charles Montesquieu og Jean Jaques Rousseau kritiserte kirken, ønsket maktfordeling og en samfunnskontrakt mellom styrende og styrte. Noen få krevde likestilling mellom menn og kvinner. Flere konger og keisere grep fatt i opplysningstidens idealer. De ville ha et opplyst enevelde til folkets beste. Men folket skulle ikke ha noen politiske rettigheter. Se egen tekst om Opplysningstida HJEM