Olav+Haraldsson

Type in the content of your new page here. Olav Haraldsson = Olav den hellige Olav den hellige var født på Ringeriket i 995. Han var sønn av Harald Grenske, og dermed tippoldebarn av Harald Hårfagre på farssiden. Hans mor var Åsta Gulbrandsdatter. Faren til Olav den hellige Harald Grenske døde da Åsta gikk gravid med Olav. Hun giftet seg senere med Sigurd Syr, som var en fredelig mann som likte bondeyrket sitt. Olav vokste opp på storgården hans. Olav var god i mange idretter og kunne mange ting. Han var god til å skyte med bue og siktet godt. Han kastet spyd bedre enn de fleste, var hendig og hadde et sikkert øye for all slags håndverk. Olav hadde ikke så godt forhold til stefaren sin fordi han var klar over at den slekten han kom fra så litt ned på Sigurd Syr som var en slik ivrig bonde. Da Olav var 11 år gammel dro han på sitt første vikingtokt. Han hadde egenskaper som gjorde at han likte livet som viking. Egenskapene han hadde som gjorde at han likte livet som viking var: villskap, griskhet, hevnlyst, grusomhet og et lettferdig forhold til kvinner, men også mer positive egenskaper som evnen til å organisere, styre og samle. Som tenåring dro han på tokt i Austerveg. Først var han noen år i Østersjølandene og deretter møtte han en jomsviking i Danmark som het Torkjell Høge, som han slo seg sammen med. De herjet sammen i England og de forsøkte å ta London, men i 1011 tok de Canterbury. Olav så seg nødt til å samle Norge til ett rike, slik som hans forfar Harald Hårfagre i stor grad greide. Da Olav var på vei hjemover var han en snartur nedom Spania og Karlså (sannsynligvis dagens Cadiz) overvintret han hos hertug Richard ll av Normandie(1013-1014)Frankrike. Denne regionen hadde normannerne (norske og danske vikinger) erobret i 881, og de fikk beholde området i lovnad mot og ikke angripe resten av landet. De skulle også forsvare landet mot fremmede makter. Olav fikk mange kristne impulser i Normandie. Hertugen selv var en ivrig kristen, og normannerne var også kristnet. Olav hadde jo knapt bodd hjemme og han hadde liten tiknytning til Åsatroen, som nok gjorde han mer åpen for disse impulsene. Han lot seg etter hvert døpe i Rouen som var hovedstaden i Normandie. I løpet av den tida Olav var i Normandie hørte han mange historier om gamle hendelser og helter, og det var særlig en som gjorde inntrykk på ham og det var Karl den Store(Karla-Magnus, ca. år 800). Han ble i stor grad Olavs forbilde som konge. Olavs sønn fikk navnet Magnus av Sigvat Skald, oppkalt etter Karla Magnus. Da Olav var på vei mot Norge i 1014 dro han innom England og han hjalp anglo-sakserkongen Adalred ll med å gjennvinne London fra danskene, og rev i den anledning ned London bro. Olav ble belønt rikt av Adalred for hjelpen. Da Olav kom til Norge var det politisk og religiøst splittet. I Norge hadde det vokst fram bygdesamfunn og småriker, med høvdinger og småkonger. Herredsting og lagting var også etablert. Han begynte arbeidet med å bygge opp seg makt, først ved å bli småkonge i Opplandene der han kom fra. Etter slaget Olav hadde mot Svein Jarl i Langesundfjorden ble han konge over Viken og Agder. Han tok deretter turen til Trøndelag og der ble han hyllet til konge. På veien sørover fra Trøndelag ble han også kronet i ting etter ting. Dermed var han snart konge over hele Midt og Sør-Norge. Når Olav hadde giftet seg med svenskekongens andre datter dro han til Hålogaland og ble gjort til konge her også, og var i prinsippet konge over hele Norge. Landet styrte Olav fra Borg, som senere er kalt Sarpsborg, og byen grunnla han selv i 1016. Byen ble Norges første hovedstad, og kongen lot bygge en voll rundt hele byen. Det finnes deler av vollen i dag. Det ble besluttet på lagtinget rundt i Norge at kristendommen skulle innføres. Noen steder var det problematisk å kristne folket, mens de fleste steder gikk det greit. Olav hadde tatt med seg 4 biskoper fra England. Den viktigste av disse biskopene var biskop Grimkjell. Han var Olavs nærmeste i kirkesaker. Omkring 1023 ble det avholdt et kirkemøte på Moster, med biskopene og kongens menn, der kristenretten skulle vedtas, dvs. Kirkens lover. Olav reiste mye rundt og leste opp kristenretten. Han møtte mye motstand, fordi disse lovene stred mot de skikkene som ble praktisert. Han truet med både død og lemlestelse, og tap av eiendom. På denne måten skaffet han seg mange fiender. I 1028 kom Knut den mektige til Norge med 50 krigsskip. Knut var da konge over Danmark og England. Knut kjøpte med sin enorme rikdom allierte blant stormennene, og de ble lovet stor makt dersom de støtte ham. Olav ble da sviktet av sine hærmenn, og måtte til slutt flykte. Biskop Grimkjell ble igjen for å styre kirken. Olav dro med sønnen Magnus og en håndfull av trofaste menn til Gardarike(Russland). Etter en stund får han høre at Håkon Jarl druknet i et skipsforlis og dette gjør at han bestemmer seg for å dra tilbake til Norge. Olav reiser tilbake til Norge, og rir opp til Trøndelag. Like før slaget ved Stiklestad sovnet han litt, og drømte at han klatret oppover en stige som når helt opp til himmelen. Han lover sine menn at Gud vil gi dem større lønn enn gleden over verslige verdier. De kjempet tappert, men Olav faller. Bondehæren var mange ganger større enn Olavs hær. Olav dør av hogg i halsen, magen og låret. Det var visstnok Kalv Arnesson som hogg kongen i halsen, Tore Hund som stakk spydet i magen på kongen og Torstein Knarresmed som hogg i låret. Dette var 29. Juli 1030. Det var mange som angret på at de hadde gått i mot Olav, og folk begynte å tenke på ham som en hellig mann. Det har blitt fortalt underlige historier om ting som har skjedd med Olavs lik. Året etter han døde ble liket hans gravd opp og da hadde negler, hår og skjegg grodd. Folk mente at det hadde skjedd et under, og Olav fikk tilnavnet den hellige. Mange pilegrimer har senere reist til Nidaros for å få hjelp og trøst av Olav den hellige. Det ble reist ei praktfull kirke i Nidaros til ære for Olav, og etter sin død klarte han å samle Norge til ett rike og å få nordmennene til å vende om til kristendommen.